I tiden före minnena fanns de odödliga.
Vi fanns bland er då och Vi finns bland er nu.
Vi drivs av en kamp om överlevnad i ett spel bortom tid och rum.
Vi är upprinnelsen till legender-
-men vårt sanna ursprung är okänt.
Vi finns helt enkelt.
NEW YORK 10 år tidigare
Connor?
Rachel!
Rache...min älskade Rachel.
FRISTADEN Nutid
Hur länge sen är det sen hon dog? Ett år, hundra år, ännu längre?
Mil? minne sviker mig allt mer. Men vissa saker vet jag.
Jag är Connor MacLeod av MacLeod-klanen.
Och en gång får mycket länge sen var jag högländare.
Sprungen ur detta land och likt detta land odödlig.
Häxa! Du drog pesten över oss. Du sålde din själ, Connor MacLeod!
Du sålde din själ!
Häxa! Djävulens avkomma!
De drev dig från hem och fränder.
- Vad mer begär de? -En syndabock.
Din mor ska brännas!
Ruttna i helvetet!
Gå in.
Försvinn från min mark! Låt oss vara!
Försvinn från min mark.
Snälla Connor, återvänd inte till Glenfinnan.
- Jag har inget val. -Snälla Connor!
De kan inte skada mig.
Men de kan skada dem jag älskar.
Jag är rädd.
Jag älskar dig, Heather. Mer än nåt annat i världen.
- Tror du mig? -Ja.
Var då inte rädd. Inget kan hålla mig från dig.
Inget.
Connor...
Jag trodde att du var vattenhästen-
-som skulle dränka mig i sjön.
Mors liv är i fara.
Du följer med mig.
Connor!
I det heliga havets och den högsta lagens namn-
-anklagar jag härmed dig, Connor MacLeod, för kätteri-
-och för utövande av svart magi.
Vi var vänner, Jacob. Jag var med när du prästvigdes.
- Jag gick i god för dig. -Du skulle inte ha kommit tillbaka.
Grip honom.
Blodsband kan inte brytas!
Guds oändliga barmhärtighet ger dig-
-en sista möjlighet att ta avstånd från allt ogudaktigt och förklara-
-att Connor MacLeod inte är din son.
Vad säger du, Caiolin MacLeod?
Om er gud skulle förfölja mig in i nästa värld-
-får jag hitta en annan.
Bränn henne!
Han är din son. Jag är bedrövad för din skull.
Svartkrut. Det lindrar ditt lidande.
Nej!
Där har du din demon!
Min vattenhäst...
Djävulen är ibland oss!
Låt henne vara, Connor.
Far?
Snälla du, lämna mig inte.
Far?
Connor...
Mina ändlösa dagar är fulla av minnen från det som varit-
-och Jacob Kells mord på min mor.
Ni är otroligt svåra att hitta.
Vi vill ha det så.
Skjut. Det är bara att välja.
Ta deras huvuden.
- De kan vara odödliga. -Ja, det kan de...
Dröj inte för länge.
Fristaden...?
Då är det sant.
Som de har offrat er.
På lager som ruttnande köttstycken.
Säg mig... Är det bättre så här?
Jag är säker på att ni har haft tid att reflektera över det.
Det ni måste förstå är att jag inte bryr mig om spelet.
Jag bryr mig inte om reglerna.
Jag bryr mig inte ens om de patetiska själar som ni håller inlåsta här-
-för att skydda belöningen.
Vem är Connor MacLeod?
- Vad gör vi nu? -Det vi alltid gör.
Vi är iakttagare, inte poliser. Vi hittar en ny frivillig.
- Duncan MacLeod, MacLeod-klanen. -God dag, Methos.
Vad för dig till min enkla boning?
Jag behöver din hjälp.
- Varför just jag? -Du har levt i femtusen år.
Jag vill utnyttja din erfarenhet.
Jag trodde det var en artighetsvisit.
- Har du drömt mardrömmar? -Vad då för mardrömmar?
Blodiga bilder som är starka nog att bryta ens meditation.
Vi lever våldsamma liv, MacLeod. Vissa bilder blir kvar i vårt minne.
De här bilderna kom på tioårsdagen för Connor MacLeods försvinnande.
Connor hade goda skäl att ge sig av. Han sa hur mycket Rachel betydde.
Jag var med honom när Rachel dog.
Nåt stämde inte.
- Connor, är allt bra med dig? -Ja, det är bra.
Jag känner dig bättre än så. Jag har aldrig sett dig så här.
Människor förändras, Duncan. Det lär du dig.
Jag måste veta om han lever, Methos.
Det finns buddistmunkar som omhuldar livet så-
-att man om man trampar på en insekt eller ett grässtrå bryter mot deras tro.
Så de sätter sig själva i ett extremt skyddshäkte.
En slags fristad.
En odödlig som börjar avsky all blodspillan kan göra detsamma.
Man lyfts ur spelet för alltid. Priset är ofattbart högt-
-men man är skyddad mot våldet i ens inre.
Det står på vigd jord och kallas Fristaden.
- Connor hade aldrig gjort det. -Ar du säker?
Det har funnits sen innan du föddes.
- Fram till i natt. -Vad hände i natt?
Det förintades.
- Duncan, vad är det? -Britterna har krossat klanerna.
- Skottland är dödsdömt. -Skottland ska alltid vara Skottland.
En dag återvänder du dit. Det slår jag vad om.
- -Hur mycket? - Sluta! Ar allt Vadslagning för dig?
Det är du som tjatar om att livet är ett oändligt spel.
God morgon. Vad är problemet här?
- De vägrar att betala tull. -Hur vågar de?
De är bovar, lögnhalsar och busar.
De har plundrat oss i tre år på just den här platsen.
- På vems befallning agerar ni? -Kungens.
Det står ett litet X där nere. Signerar kungen alltid med X?
Ursäkta. - Herrarna borde få betalt.
- Brevet är falskt. -Det kan diskuteras.
- Ni är inte ett dugg bättre än de. -Det kan också diskuteras.
Varsågoda.
- Mina damer... -Det är guld!
Vänta... De tog mina pengar!
- De tog mina pengar! -Vi tar dem!
Ska vi?
Ja.
Inte illa.
Glöm guldet, vi sticker!
- Den ser tung ut. -Du har förlorat skärpan, pojk.
- Eller är det "tös"? -Det är möjligt.
Korpral Duncan MacLeod, sir. Jag ska hämta de särade.
- Du har gjort stora framsteg. -Tycker du det?
Nej-
Jag är bara snäll.
Kom ihåg...
Du är bara odödlig så länge du kan behålla huvudet...
...på dina axlar.
Det du ger din motståndare genom att förlora är allt.
Jag vet. Och då är jag väldigt död. Kom igen!
Inte bara död, Duncan. Tom!
Jag vet, det kallas Vederkvickelsen.
Vår styrka, kunskap och livskraft tas över av segraren och stärker honom.
Det får andra odödliga att döda oss-
-och tvingar oss att vara bäst.
Jag förstår.
Gör du det?
Jag halkade!
Snart måste vi skiljas åt.
Jag vill ge dig en sak till.
- Det här är mer i min smak. -Bra.
Anfall mig.
Du står ju med ryggen mot mig.
Det handlar inte alltid om styrka. Anfall mig!
Man måste finta bort hjärnan...
...likaväl som kroppen.
- Nu är det jag som har överhanden. -Har du det?
Kom ihåg, min vän:
Rätt utförd är den här rörelsen omöjlig att stoppa.
Rätt utförd har vi aldrig mer det här samtalet.
- Vem är du? -En vän. Eller en älskarinna.
- Eller fru. -Kate.
Fast nu heter jag Faith. Det är en del av förvandlingen.
- Vad gör du här? -Minns du vår bröllopsdag, Duncan?
Jag minns den.
Hur vi dansade...
Det kändes som om vi flög.
Men vi landade. Inte sant?
Med ett brak.
Satan!
- Vilka är de? -Vänner.
- Är det en lagsport nu? -Det är en helt ny grej.
Fint slagträ!
Jag sa ju att jag skulle snitta dig!
Låt Jin Ke fixa honom.
Jin Ke? Som tjänade kejsare Qin?
Högst densamme.
- Du lär vara en ärans man. -Vad vet du om ära?
Toppen...!
Äran sitter inte i vapnet, utan i personen.
Sluta!
Pojkar. pojkar, pojkar...!
Jag ber om ursäkt.
När det gäller disciplin-
-är de första hundra åren svårast.
- Jag är inte mycket för svärd. -Jag tyckte jag sa åt dig att sluta.
- Jag slutar. -Säg mig, Carlos...
- Vad är ditt liv värt? -Börja inte tjafsa.
Du kan bara återfå din frihet genom att döda mig.
- Du är galen. -Är jag?
Gör det då... Gör slut på galenskapen.
Kan du leva med skräcken? Kan du leva med svagheten?
Svagheten, Carlos!
Jag kallar det här "halshuggning med snodd"...
..."utan socker".
Iakttagare?
Ni iakttar odödliga och får inte ingripa.
- Vår roll har tyvärr förändrats lite. -Varför?
Reglerna har brutits. En av er har fallit av.
Därigenom har han fått en fördel som gör honom omöjlig att besegra.
- Ingen är oslagbar. -Jo då, Duncan. Han är...
...oslagbar.
Jag beklagar det där.
Det måste alltid finnas två av er.
Så länge ni är två och inte slåss är belöningen säker.
- Fristaden får inte förstöras igen. -Du är galen.
- Skaffa en annan frivillig. -Vi hade ett antal frivilliga!
Det är tyvärr inte längre fallet.
- Du läggs på lager, göms undan. -Dra åt helvete.
Oroa dig inte.
Drogerna verkar strax.
Upp med dig.
Upp med dig!
- Ligg inte där på ditt arsle! -Vem är du?
En som vet mer om dig än du själv.
Är du en demon?
Jag har kallats det och värre saker.
Jag är Connor MacLeod av MacLeod-klanen.
Connor MacLeod?
Och som du, min vän, har jag svårt för att dö.
Dawson?
- Du ser för jävlig ut. -Tack.
- Hur länge har jag...? -Vi tar det sen. Vi måste ut.
Kan du gå?
Ja.
Kör! Vad gör du här?
Kollar dig.
Nån borde kolla dåren där borta.
Har du inte lärt dig det? De följer inte reglerna.
- Du vet inte vad du står emot. -Jag har hört det.
Stanna!
- MacLeod, säg mig en sak... -Mac, hör på honom.
Mac, hur många vederkvickelser har du haft?
- Hur många huvuden har du tagit? -Jag räknar dem inte.
Det gör vi.
MacLeod, Connor.
- Vad är det där? -Vår "meritförteckning".
262 bekräftade döda odödliga.
Det är som att spela med handikapp.
MacLeod, Duncan. 174 bekräftade döda odödliga.
- Låter det rätt? -Vad vill du komma fram till?
Här är mannen du mötte.
Kell, Jacob. 661 bekräftade döda odödliga.
Välkommen till din värsta mardröm. Fristaden var rena skiten.
Han är på tok för duktig för dig.
Jag vill se Connor MacLeods lik.
- Varför? -Nåt verkar skumt.
Vad säger du?
Han vill se liket.
Han blir svår att identifiera. Alla lik saknar huvud.
VÄLKOMMEN TILL CONNECTICUT
Vi gav dem en kristen begravning. Vi sa de rätta orden.
Då blir jag genast lugnare.
På grund av alla oförklarliga lik fick vi begrava dem rätt avsides.
Här tar resan slut, Joe.
Tack.
Se upp bakom dig.
Det är inte arslet jag är orolig för.
Sa jag att det skulle sluta illa?
Nej, Methos, det tror jag inte att du sa.
Jag måste veta om han lever.
Jag vill se Connor MacLeods lik.
En av er har fallit av.
Människor förändras, Duncan. Det lär du dig.
Letar du efter nåt? Eller nån?
Nej. Jag trodde att jag missade din begravning.
Vad gör du här?
Du lämnade ditt liv, Connor. Varför?
Jag hade mina skäl.
Alla liv jag berör tar slut. Brutalt. Och utan anledning.
Den förbannelsen har förföljt mig i flera hundra år.
Jag kan inte springa ifrån eller överleva den.
Rachels död gjorde dig till den enda som betydde nåt för mig.
- Jag trodde det fanns en utväg. -Fristaden?
Ja.
Fristaden.
- Hur flydde du då? -Jag flydde inte.
Jag Släpptes.
Jag kunde inte se massakern. Jag bara hörde och kände den.
Jacob Kell.
Här är vi nu, båda två odödliga.
Vi missade tecknen, inte sant?
Men vi var båda så nya i spelet.
Vilken härlig plats!
Se bara, Connor.
Se tillbaka på ditt livs ändlösa travestier-
-och du ser mig vänta i skuggorna.
När vänner och kära rycks ur din åsyn, så är jag där.
När de du älskar dör plötsligt och utan anledning, så finns jag där.
Och när dina vänner i "fristaden" bara rycker som huvudlösa höns...
...gissa då vem.
- Connor! -Lägg dig inte i, Duncan.
Dödar du en obeväpnad man igen?
Visste du det inte, Duncan? - Du har inte sagt det till honom.
Hade det slutligen kunnat stilla din själs plågor?
Gör det då, skicka hem mig!
Vad hindrar dig? Ära? Skuld?
Den malande känslan att du mer än jag förtjänar att dö?
Eller har du nånstans längs vägen förlorat ditt mod?
Det är vigd jord, Connor.
Försök då.
Får du nån bättre chans?
Gör det.
Gör det för din rara mor.
Eller för den söta lilla föräldralösa Rachel Ellenstein...
...som, om jag inte misstar mig, du uppfostrade som din dotter.
Men uppväger de mordet på en präst-
-som uppfostrade mig som sin son?!
Så nära.
Visst är det skönt?
Men se på dig. Till och med nu är du rädd.
Rädd att förlora. Det är det du verkligen fruktar, va?
Tanken på att ge mig din livskraft som gör mig ännu starkare!
Vad är det? Vill du inte leva i mig?
Tänk tillbaka på detta ögonblick!
Under de ändlösa nätter som väntar!
Och vet att varje gång du sluter ögonen-
-från och med nu och i all evighet, så finns jag där!
Och dödar dem du älskar mest!
Det tar aldrig slut, Connor MacLeod.
Att leva är det som betyder nåt. Och du får leva med det här.
Lita på det.
En dag är det bara du och jag kvar.
Du minns detta och vet att du kunde ha stoppat mig - du misslyckades.
Men fram till den dagen ska jag hämnas på dem du älskar.
Ditt liv har varit min belöning.
För gammal vänskaps skull.
Du däremot..
...lever på lånad tid.
Vi rings vid.
Är det sant?
Tro bara på ditt hjärta och samvete.
Connor, med tiden kan allt förlåtas. Du lärde mig det.
Gjorde jag det?
Connor!
Jag trodde inte du skulle komma!
Du vet att Kate är som vi. Odödlig.
Jag kände nåt när vi möttes, men jag var inte säker.
Nu vet du det.
Och du vet likaväl som jag att hennes odödlighet-
-bara utlöses av en våldsam död.
Ja, jag vet.
Utan en våldsam död åldras hon och dör. Jag vet.
Kom du för att säga det på min bröllopsdag? Drick upp nu!
Jag undrade...
Vet hon det?
Hur så?
Många år efter mitt bröllop...
...hittade jag en natt Heather utanför huset.
Hon hade en kniv i ena handen och håret i den andra.
När jag frågade varför hon hade skurit av sitt hår-
-sa hon att det var det enda på henne som aldrig skulle åldras.
Det skulle alltid vara som när jag blev kär i henne.
- Så skulle jag minnas henne. -Varför berättar du det?
Jag älskade en gång en kvinna mer än livet självt.
Och jag såg henne dö.
Till skillnad från mig har du ett val.
- Vad skulle jag säga till henne? -Ingenting. Hon tror dig ändå aldrig.
- Då kan jag inget göra. -Hon är i ungdomens vår.
Njut så länge det varar.
- Om du var i mitt ställe då? -Jag har varit i ditt ställe!
Men tack och lov hade jag inget val.
Jag älskar Kate och håller fast vid henne så länge jag kan.
Och det är allt jag kan göra!
För alltid min älskade.
Till den dag vi återföds.
- Än sitter takterna i. -Vad vill du?
- Prata. -Det var nåt nytt.
Kom till saken.
Jag hade fel.
Att stjäla, ljuga och mörda är fel.
Det du gjorde var mer än fel.
Det förtjänade jag, men ge mig en chans att ställa allt till rätta.
Vill du ställa allt till rätta? Ge mig då förmågan att få barn-
-och att få åldras med min älskade. Nåt som påminner om ett normalt liv!
- Du tog ifrån mig allt. -Det kan jag inte ge dig.
Var det nåt annat du glömde säga? Hejdå, Duncan.
Kell kan inte heller ge dig det, så varför valde du honom?
För jag har aldrig träffat nån som kunnat hata så mycket.
- Utom jag själv. -Har hatet drivit dig i alla år?
Okej-
Fortsätt, Faith.
Ordna det som är viktigt.
För alltid!
Må kärleken leda oss på rätt väg till dagen då vi återföds.
Förlåt mig.
- Förlåt mig. -Du hade inte rätt att göra det.
Kate, var inte rädd. Du är odödlig. Det är vi båda.
Jag gjorde det för din skull. För vår skull.
Kate...?
Gud, vad har jag gjort?
Du ville det här.
Du tvingade mig.
Jag bad aldrig om evigheten
Jag ville inte skiljas från dig.
- Hade du kunnat förstå? -Vad då?
Den oändligt förlamande enformigheten?
Eller att man inte kan älska nån-
-för att deras liv är över så fort att de inte räknas längre?
Varför kom du då?
För att se om jag kunde känna igen.
Vad som helst.
Du förstår inte, Kate. Skillnaden mellan Connor och mig är-
-att så länge du lever så kan jag en dag bli förlåten.
Det kan ta flera år. Flera hundra år till och med.
Men jag kan hoppas. Det är en av odödlighetens välsignelser.
Det finns alltid en morgondag.
Till och med för oss.
Vad gör du, Jin?
Jag bara tänker.
Människor kan för det mesta bättra sig först när de handlat fel.
Snart fyller vi alla föga syfte för Keel. Förutom som döda.
En skål.
Jag ser denna natt som en hyllning av anden.
För alla er som står vid min sida-
-till och med de som kanske vacklar ibland.
Ni är min flock.
Ni ger näring åt min själ.
Ni deltar alla i en storslagen resa.
Ett fyrahundra år gammalt korståg...
...för rättvisa.
Och här, mina vänner, är den rättvisans verktyg.
Skaparens givare och tagare.
Döpt i blod.
För det är det levande som räknas, trots allt.
Det sjunger som en ängel. Lyssna bara.
Till den dag vi återföds.
Kell! Jacob Kell?
Connor?
Vi har levt många liv, du och jag.
Vi har sett saker som de flesta aldrig hade kunnat förstå.
Men vad ser du nu?
Jag ser en som aldrig hade dödat en obeväpnad man.
Och en som har förlorat hoppet.
Livet ger hopp och smärta.
Men hämnd ger aldrig frälsning.
Vi väljer själva vår väg.
- Connor, vad fan händer? -Jag har valt min väg.
Vad gör du?
Kell är för stark och blir starkare.
Ingen av oss kan slå honom ensam.
Är du galen?
Om vi låter honom vinna kan allt vara slut!
Kell dödar dig bara för att plåga mig.
Du kan inte göra nåt åt det!
Jag tror inte på det.
Ensam kan ingen slå honom. Tillsammans kan vi det.
Du kan reglerna. Bara en odödlig får utmana en annan.
Bara en kommer att göra det.
Det är inte lösningen!
Till slut kan det bara finnas en och det måste bli du.
Nej...
- Vi kan slå honom tillsammans. -Då är vi överens.
Sluta, Connor!
Jag slåss inte mot dig! Jag kommer aldrig att slåss mot dig!
Då dör du!
- Jag gör det inte, Connor! -Jo, vi gör det.
Varje dag, varje andetag vi tog syftade mot det här slutet.
Rannsaka ditt inre och säg att jag har fel.
Gör det!
Jag kan inte.
Minns du när du hittade mig sittande på Slagfältet skrämd från vettet?
Du lärde mig leva och varför vi lever. Har du glömt allt det?
Nej-
Våra band till andra håller kvar oss i världen.
Bryt inte detta band.
Snälla Connor, jag ber dig!
Det är för sent.
Det här måste göras...
Nej, Connor! Inte så här!
- Connor, sluta! -Duncan!
En av oss måste dö nu, min vän.
Nej...
Och du vet det.
Nej-
Farväl, Duncan, min riktige bror.
Jag älskar dig, Connor.
Duncan!
Bra gjort!
Jag visste att du hade honom i dig!
Hur känns det att döda en bror?
Det är skönt. Visst är det?
Det får du aldrig veta.
Nu får du aldrig Connor MacLeods huvud.
Ska du fly?
Ska du gömma dig?
Fly
Kom igen!
Hur gärna vill du det?
Gärna nog!
En tapper insats, Duncan.
Så synd... Och det här är bara början.
När du fick Connors livskraft ärvde du hans förbannelse.
Hämnden är så ljuv.
Vem ska vi börja med?
Åh, Kate...
För alltid.
Kell!
Jacob Kell!
Hämnd ger dig aldrig frälsning-
.så jag gör det åt dig.
Kan du inte bättre än så?!
Duncan...jag trodde att jag skulle hinna hem till maten-
-men det här är mäkta imponerande.
Kom igen. Vad väntar du på?
Det ska bli mig ett nöje.
Imponerande. Inte sant?
Duncan!
Du har till slut beseglat ditt öde!
För nu är spelet slut!
Men se positivt på det. Du dog en ärorik död.
Jacob Kell.
Dags för frälsning.
Spelet är inte slut än.
Vad är det?
Vill du inte leva i mig?
- Till slut... -...kan det finnas bara en.
Och det blir inte du.
Vi rings vid.
Det slutar aldrig!
Hoppas att du fann frid, min vän.
HEATHER MACLEOD CONNORS ÄLSKADE FRU
CONNOR MACLEOD HEATHERS ÄLSKADE MAN
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service